Celou svou soutěžní kariéru jsem strávil s hlavou zabořenou do map,
ale jezdec jezdil stejně tak strašně rychle, že jsem neměl čas si vůbec něco zapamatovat.
Nicméně nebylo to tak špatné, protože jsme vyhráli R.A.C. Rally ve Velké Británii roku 1972.
Roger Clark a já se pouštíme na trasu 2000 mil dlouhého závodu.
Je zbytečné říkat, že počasí bylo typické pro R.A.C. Rally.
Abych byl upřímný: nikdo si na nás nechtěl vsadit, protože žádná britská posádka
nevyhrála tuto soutěž 13 let a Escort tu nikdy nezvítězil.
Pozornost se soustředila na Švédy a Finy. Ti ovládali soutěž už od počátku 60.let.
Jejich agresivní styl jízdy, nevyslovitelná jména
a nápadná blonďatost z nich dělala honící smečku.
I já jsem měl horečku ze Stiga Blomqvista.
Roger a já jsme měli světový vůz s 2 litrovým motorem Escort BDA.
Překvapivě dobře jsme si vedli mezi světovou špičkou.
Na tradiční zkoušce "Mickey Mouse" v parku kolem okázalých domů jel Roger perfektně.
Musím ale říct, že to byl nejlínější jezdec, jakého jsem kdy potkal,
a tak tento jeho elegantní mladý spolujezdec přebíral volant na většině spojovacích úseků.
Sluší mi to, že?
Rally byly v té době více než dvakrát tak dlouhé než v dnešní době
a jezdily se ve dne i v noci po 4 dny.
Největší obdiv sklízel Stig Blomqvist se svým Saabem.
Nádhera!
Když jsme vyjeli z lesů na severu, měli jsme jako první náskok 4 minut.
A i když jel Roger stále na 100%, neměl problémy s komunikací.
"Rogere, jak vidíte stíhací jízdu soupeřů?"
"Nás nikdo nehoní, my jsme je nechali za sebou."
Spolujezdec říkal něco jiného.
"Nejsem pověrčivý, ale nechci to zakřiknout. A teď jedeme k tomu strašnému Yorku."
"Nevěřím tomu."
Nemusel jsem se bát. Nikdo nás nedohonil. Na posledních zkouškách jsme mohli slyšet,
jak davy lidí překřikují zvuk motoru Escortu.
Britský výrobek z nás udělal národní hrdiny.
A než v roce 1994 vyhráli R.A.C. Colin McRae- Derek Ringer, byli jsme za 35 let jediní vítězní Britové.
Roger Clark, moje maličkost a dvoulitrový Ford Escort.
LVX 942J byl náš vůz. Ještě před nedávnem jsem si myslel
že tento model bude jedinou vzpomínkou,
kterou já a Roger budeme mít.
Až letos jsme objevili, že vůz byl restaurován v celé jeho slávě
a toto je jeho tvůrce Tony Yendall.
Takže-proč jste se pustil do toho vozu?
Pro mě má ten vůz velký význam, protože to byl jediný Ford,
který vyhrál R.A.C. od roku 1959.
Stojí za povšimnutí, že to provedení barev, nápisů, nálepek je naprosto perfektní,
A dokonce i naše jména po stranách.
Máte tu i černé pásky na číslech. Víte, proč tam jsou?
Ne, to nemám tušení.
Dali jsme je tam ve Walesu po 1,5 dne soutěže. Pršelo skutečně moc a čísla se málem odlepily.
Za chybějící číslo můžete být klidně vyloučen. Takže jsem vzal černou pásku a přilepil je.
Interiér naprosto odpovídá původnímu uspořádání a snažil jsem se o provedení do nejmenších detailů.
Jo, dokonce i interkom. Ano, i ten je originální.
No, otázka zní: mohou staří chlapi dělat svou práci?
Je jen jeden způsob, jak to zjistit. Našel jsem i svou starou kombinézu,
ale nedokázal jsem se do ní vecpat. Do auta se ale s Rogerem Clarkem vejdeme perfektně.
Tak pojď Rogere, jdeme na to!
Těžká pravá, zpomal!
Myslel jsem, že to bude klidná jízda, ale dívejte: on řídí jako šílenec!
Jak rychle jedeme?
Na Escortu je dobré to, že otázka nezní "jak rychle", ale "jak dobře".
Ovládání je skvělé. Zvládá to na jedničku.
Myslím, že i motor je dost silný.
Jo, je to nejlepší motor pro rally, jaký dělali.
Ó, vidím, že jsi nezapomněl dělat sideways.
No, Escort si ho dělá sám.
Zkusím ruční brzdu, jo?
Mám tu dokonce původní mapu.
Použil jsem ji na R.A.C. v roce 1972 při poslední etapě v Grizdaleských lesích
a i dnes se mi hodí, protože si díky ní vzpomínám.